Satyra Tomo Pikoko koryboje („Kročeto pilis") - Chekalov, Ivan (Literatūra, 1973)
omo Lavo Pikoko romanuose susipina sąmojus, humoras ir satyra. Jie, kaip rašė Dž. B. Priestley, gali būti vadinami „pokalbių romanais" arba „nuomonių romanais". Skaitytojo susidomėjimą kelia ne tiek intriga ar charakteriai, kiek įmantrus nuomonių priešpastatymas. Kaip romanistas, Pikokas gali būti statomas greta Karlaillo, Meredito ir Batlerio. Straipsnyje nagrinėjamas romanas „Kročeto pilis". Jau pats romano pavadinimas rodo, kad autoriaus ketinimai gana įmantrūs. Veikėjų pareikštos nuomonės yra taip sumaniai ir subtiliai sukonstruotos, jog ne visada lengva pasakyti, ko siekia autorius. Nuomonių konfliktas yra paremtas romantinio transcendentalizmo ir utilitarizmo priešprieša. Kiekvienos doktrinos skelbėjus autorius vaizduoja kaip tikrus keistuolius (crotcheteers). Taigi pajuokiamas ir transcendentalizmas, ir utilitarizmas. Tačiau Pikoko satyros aštrumas sušvelninamas. Jos tikslas ne smerkimas, o geraširdiškas juokas. Žaismingas derinys šmaikščių sąmojų, kurių gausu romane, rodo, kad autorius geraširdiškai šypsosi ir susitaiko su padėtimi. Šiuo atžvilgiu Pikokas tęsia Sterno tradicijas. Geraširdiškas hedonistinis humoras yra autoriaus stilistinio vertinimo pagrindas.