Šeima – pašauktasis religinio vaikų auklėjimo veiksnys - Tijūnėlienė, Ona (Acta Paedagogica Vilnensia, 2000)
Šio tyrimo tikslas - aptarti katalikų ir pravoslavų tikėjimo mokinių religinio auklėjimo šeimoje sąlygas ir aplinkybes. Tyrimo uždaviniai – apibūdinti mokinių tėvų santykio su religija būklę, nustatyti mokinių religinio auklėjimo veikėjus, nustatyti paauglių pažinties su Dievu pradžią, aptarti religinių švenčių vaidmenį paauglių tikėjimo jausmui stiprinti. Tyrime dalyvavo Klaipėdos miesto mokyklų 7, 8, 9 klasių mokiniai, iš viso – 346 respondentai. Iš jų – 170 katalikų tikybos, 176 – pravoslavų tikybos. Prigimtinė tėvų teisė ir pareiga - auklėti savo vaikus religine dvasia. Tačiau posovietinėje Klaipėdoje religinis vaikų auklėjimas vyksta sudėtingomis sąlygomis. Dauguma tikybos pamokas lankančių 7-8-9 klasių mokinių auga tikinčiose šeimose katalikiškos mokyklos – 85,95 proc.; iš katalikiškų grupių – 91,9 proc.; pravoslavų tikėjimo – 88,5 proc. Tai liudija, kad vaikai renkasi tėvų pasaulėžiūrą. Tik didesnė dalis katalikiškos mokyklos mokinių tėvų pasinaudojo prigimtine teise su pažindinti savo vaikus su tikėjimo tiesomis. Didesnei daliai kitų mokyklų mokinių kelią į tikėjimą parodė močiutės. Visų grupių mokiniai Dievą pažino įvairiais savo amžiaus laikotarpiais: pradedant ankstyvąja vaikyste, baigiant 11-12 metų. Dabartinė tėvų įtaka paaugliams stiprinant jų tikėjimo jausmą kiekybinės išraiškos požiūriu nėra adekvati jų tikėjimo charakteristikos kiekybinei išraiškai – ne visi mokiniai patiria tikinčių tėvų įtaką. Nors abiejų tikėjimų paauglių šeimų religinės šventės dažniausiai švenčiamos, tačiau jų metu vos tik daugiau kaip pusė mokinių patiria džiaugsmą ir kitokias teigiamas emocijas. Taigi ne visose šeimose aukšta religinių švenčių ir jų tradicijų puoselėjimo kultūra, taip pat ir auklėjamoji įtaka.