Aktyviosios mokyklos idėjų atspindys J. Laužiko didaktinėse pažiūrose - Valatkienė, Stasė (Acta Paedagogica Vilnensia, 1991)
Jonas Laužikas (1903-1980) savo darbuose daug dėmesio skyrė užsienio pedagoginei minčiai studijuoti. Jis buvo gerai susipažinęs su XIX a. pab. - XX a. pr. pedagoginėmis srovėmis (darbo, veiklos mokykla, veiksmo, eksperimentinė, asmenybės, pragmatistinė, estetinio auklėjimo, egzistencialistine ir kt. pedagogikos srovėmis), su užsienio pedagogų praktine patirtimi. Ypač daug dėmesio Laužikas skyrė Vokietijos naujosioms mokykloms, kurių ne tik teorijas, bet ir praktinę patirtį buvo itin nuodugniai išstudijavęs ir radęs vertingų dalykų. Tačiau, reikia pastebėti, kad Laužikas visas teorijas (tiek tradicines, tiek naująsias) ir praktiką vertino gana kritiškai, parodydamas ne tik teigiamus, bet ir neigiamus aspektus, padarytas ir daromas klaidas. Kritinei naujų idėjų analizei padėjo puikus pedagogikos istorijos išmanymas. Mokslininkas beveik kiekvieną pedagoginę problemą, o ypač mokymo individualizavimo ir diferencijavimo klausimus, mokinių aktyvumo problemą nagrinėjo ir istoriniu požiūriu, stengdamasis parodyti svarstomų klausimų istorines ištakas, jų raidą.